Педро Лопес де Айяла
Търговците
Откъс

Превод от испански: Александър Муратов, Атанас Далчев, 1978

chitanka.info

И тъй за нашите търговци какво тогаз да кажа тука,

такъв щом им е занаята да гонят винаги сполука?

Те могат клетви да изричат, да ги престъпват всеки път,

забравят бога и душата и мислят, че не ще умрат!

Във работата тяхна има безкрайно много бъркотия,

престореност и вероломство, лъжи, лъжи до поразия;

бог иска да ни са полезни и с нас да не постъпват зле,

те, както и да се стараят, играят винаги с иле.

За сукно някакво ще искат отпърво петдесет дуката,[1]

но щом неотстъпчив ви видят, му намаляват те цената

и изведнъж любезно казват: „За тридесет ще ви го дам!“

Добре годината да свършат, от нищичко не ги е срам…

Ако поискате отсрочка, покачват два пъти цените:

което петдесет не струва, тогава сто ще го платите.

И полица да им дадете, без друго ще ви задължат,

отгоре лихва ще платите, ако просрочите денят…

Строят дюкяните си тъмни и ги оскъдно осветляват,

платно от Брюге ви показват, но от Руан платно ви дават;

и моравия плат на тъмно представят за червен дори,

ала прозорците отварят, когато им броят пари.

Тъй както казано е в евангелието пресвято,

тоз, който иска зло да стори, затулва хитро светлината,

а който е обикнал мрака, заслужено ще види мрак,

низвергнат в пъкленото царство на нашия всевечен враг.

[1] Дукат (итал.) — монета, сечена през средните векове вън Венеция, отначало сребърна, а после само златна. Това название се приема и от останалите държави. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.